Ahoj, Morty. Všechno fajn?
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Dobroš bobroš.
24. PROSINCE
Za půl hodiny jsem doma.
Dárky mám zabalené a připravené, tak si je přijď vyzvednout.
Prostě zavolej, až dorazíš, a já ti je přinesu. Jo?
Dobře. A mám tě moc ráda.
Tak jo, pa.
Ahoj.
Snažil jsem se ti dovolat.
- Jørgunn mi řekla, kde jsi. - Aha.
Nezvedáš mi telefon.
To ne.
Je Štědrý den, bude večeře.
- Já pracuju, takže... - No.
Máma ti drží místo a doufá, že...
Počkej. Proč děláš, že se nic nestalo?
- Johanno, já se omlouvám... - Omlouváš se. Za co?
Za to, co jsi viděla.
- Já... - Nechci s tebou mít nic společného.
- Když se chováš jako úplné prase. - Já...
Máma tak dře, aby udržela naši praštěnou rodinu pohromadě.
- Vysvětlím ti to. - Nemusíš nic vysvětlovat.
Myslím si prostě, že jsi udělal sračku.
A jsem hrozně zklamaná.
Jørgunn?
- Jørgunn! - Promiň. Promiň!
- Co se sakra děje? - Já nevím!
Šla jsem na vteřinu do koupelny.
A ta svíčka i všechny dárky chytly.
Já to vyřeším. Slibuju, vyřeším to.
- To nic. To nic. - Ne.
Není to nic. Je to zkurvená pohroma.
Já sama jsem pohroma.
Jako vždycky.
Nejsi žádná pohroma.
To já teď mám úplně pekelnou karmu.
Není to jen tvá vina.
Jasně že je. Podívej se na ten průšvih.
Kdo sakra někomu zapálí dárky, když se snaží využít svícen?
Svícny jsou v Norsku běžnou příčinou požárů.
- Vážně. - To už jsi říkala.
Jo, říkala.
- Hele. - No jo.
Dva dárky jsem zachránila.
Máš je na posteli, jen je znovu zabal do papíru.
Tak jo, díky.
- Ale podívej... - Zbyly dva!
Z milionu dárků, Johanno.
To nic, nevyčítej si to.
Běž se opláchnout a pak seženeme nové dárky.
Koupím ti nové dárky pro celou rodinu.
Čau, Morty!
Trošku pozměníme plán.
Počkal bys na nás v autě? Přijdeme co nejdřív.
Díky, pa.
Tak co je nového, buclíku?
Vylítla jsem na tátu.
Proč?
Viděla jsem ho venku ve městě.
A?
Ocucával se na ulici s nějakou ženskou.
Jo, tohle.
Co?
Máma to ví.
Mají takovou dohodu.
Cože?
Jo, mají prostě dohodu, mezi sebou.
Dohodu?
Dohodu, že táta smí mámu podvádět?
Ne, tak to není. Máma to ví.
Ona navíc taky někoho má.
- Máma podvádí taky? - Uklidni se.
S kým máma podvádí?
- Snad ne s Reinertsenem. - Ne, Reinertsen to není.
- Tak ten Crawford z Texasu? - Bože, ne!
Je to ten chlap... Arlid.
Arild? Z radnice?
- Jo. - To je tak odporné.
Jak ses to dozvěděl?
S problémy chodí máma za mnou.
Jo, ale...
Jak dlouho to má takhle fungovat?
Podle mě se rozhodnou na Nový rok.
Na Nový rok.
Tak jo.
Asi bych měla mámě dát tohle.
JÓGASÚTRA
Aby si s Arildem z radnice užila šťastné a veselé.
Dej jí něco od Nesbøa.
Nesbøa máma miluje.
Víš, že jsem naše potkala v nudistických lázních?
Jak to, že víš i tohle? Jsi nejmladší.
Nevím, co jsi v nudistických lázních dělala ty.
Co jsi dělala v nudistických lázních?
Kruci.
Měl bys jít koupit víc těch stíracích losů.
Já najdu pro mámu nějaké lehčí čtení.
Taky se ti líbí?
- Ahoj. - Ahoj.
Kupuju ji pro mamku.
Vážně? Já taky.
Kopírovat a vložit?
Ty kopíruješ mě, kopírovači.
Četla mi ji, když jsem byla malá.
- Každé Vánoce mi četla... - Borovici?
Jo!
Hlavně tu, kde se mumínci hrozně bojí Vánoc.
Všichni jsou ve stresu, tak musí být Vánoce hrozné.
Jak se má táta?
To upřímně nevím.
- Ahoj. - Ahoj.
To je Morty.
Jo.
- Já jsem Stein. - Těší mě.
- Můj malý bráška. - Aha.
My se se Steinem známe ze spinningu,
lyžování, vánočních party...
Normálka.
Jo.
- Musím už běžet. - Jo.
Ráda jsem tě viděla, Steine.
Veselé Vánoce.
- Těšilo mě. - Nápodobně.
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce. Pozdravuj tátu.
Jasně, vyřídím.
- Ten Stein vypadal mile. - Jo.
Není to...?
Jsi v pohodě?
Já se omlouvám. Promiň. Netuším, co to dělám.
Dosáhla jsem už na kreditce limitu a musela koupit jen hrozně divné dárky!
Beze srandy, to je zabije, až tyhle kraviny vybalí.
A mám dvě čepice. Co se to děje?
Hele...
Tohle jsem celá já.
Všechno poseru! Nic nezvládám.
Uklidni se. Na dárky kašli.
Jsi můj nejoblíbenější člověk na světě.
Promiň, ale je to tak.
- To myslíš vážně? - Jo, myslím. Jsi má nejlepší kámoška.
Jsem tvoje nejlepší kámoška?
Tak jo.
Tak pojď, nakrmíme soba koblihami a sedativy.
- Jo. - Já mám na soby alergii.
Tak jasně že jo.
Kde budeš na Štědrý večer?
Říkala jsem si, že asi doma.
- Měla bych se pokusit vyvětrat ten kouř. - Jo.
Anděl?
Pro mě?
Přijde za vámi někdo?
Viděla jsi tu někdy nějakou návštěvu?
Ne.
Ne, lidi v mém věku,
co nemají manžela ani děti,
nemají nikoho, kdo by za nimi přišel.
Na co myslíš?
Jen by mě zajímalo, jestli jste někdy litovala...
svých rozhodnutí.
- Jako nemít děti? - Ano.
Víš, Johanno,
můj život byl tak plný lidí a vzrušení.
Jde o to, že být sama
a být osamělá není totéž.
Jednou z nejlepších věcí v životě je,
když si můžeš kýchnout
a nezakrývat si u toho pusu.
Sebastiane?
Veselé Vánoce.
Johanno, kolik Štědrých večerů jste odpracovala?
- Všechny. - Jistě.
A dnes máte obě směny?
Víte co? Myslím, že byste měla jít domů a být s rodinou.
Už jste odpracovala dost svátků.
Ale kdo to za mě...?
Dnes to za vás vezmu já.
Vy?
- Bože, děkuju... - To nic, to je v pořádku.
Aspoň nemusím strávit Vánoce s tchyní,
takže děkuji i já vám.
Jen to doobejděte a můžete domů.
- Veselé Vánoce. - Děkuju.
Ahoj, tady Jørgunn. Po pípnutí mi nechte zprávu.
Jørgunn, ozvi se co nejdřív. Dostala jsem volno a potřebuju šaty.
Máš minutu?
- Jo. - Chci ti jen něco říct.
Tak jo.
Gratuluju, že máš volný večer.
Děkuju. Poprvé za tři roky.
Vážně?
Tak...
já jen...
Já nemůžu mluvit, když jsi poblíž.
- Aha. Udělala jsem něco? - Vůbec ne.
Líbíš se mi.
Vlastně jsem do tebe s největší pravděpodobností blázen.
Tak to jsem jen chtěl říct. Tobě.
A taky tě mám rád už...
vážně dlouho.
Tak jsem si říkal, nebo jsem se prostě chtěl zeptat,
jestli bys třeba...
Tak jo.
Co?
Jsi nejlepší člověk, co znám.
A jsi moc krásná. Samozřejmě.
- Stačí říct... - Omluv mě.
Promiň.
Tohle musím vzít. Omlouvám se.
Ahoj, Jørgunn.
Vydrž chvilku.
Uděláš pro mě něco?
Vezmi nějaké moje šaty a rychle mi je dones do nemocnice.
Bože, ty tmavě modré, co mám ve skříni.
Děkuju, musím končit.
Tak jo, pa.
Tak...
co jsi to říkal?
Jsi tak talentovaná.
Chápeš lidi.
Pacienty.
Tak jsem si říkal, jestli bys se mnou nešla na rande.
Zástava srdce, pokoj 128!
- Můžu tu zůstat? - Ne, běžte domů. Dám vám vědět.
- Dobře. - Přebírám!
Jsi v pořádku?
- Ne. - Ne?
Sebastian měl infarkt.
Ne!
Vím, že jste se sblížili.
Ano.
Upletla jsem mu k Vánocům dečku.
Vážně?
To je hezké.
Teď to ale vypadá, že to bylo k ničemu.
Víš, láska,
kterou někomu dáš,
se k tobě vždycky vrátí.
- Víš to? - Ano, to vím.
- Nemáš to z Lásky nebeské? - Ano, samozřejmě.
- Bože můj. - Ano.
Odvádíš skvělou práci.
- Děkuju. - Smích léčí.
- Jo. - Jo.
Léčí, ano.
Expresní donáška.
- Děkuju moc, Jørgunn! - Nemáš za co.
To je náš klaun.
- Ahoj. - Já jsem Raul.
- Jørgunn. - Jørgunn?
- Ano. - To je ale krásné jméno.
Děkuju.
Jørgunn?
Ano, vyslovuje se to...
Jørgunn.
- Jørgunn. - Jørgunn.
- A ty jsi Raul? - Jdu se převléct.
Raul.
Tak jo.
Ano!
- Máš hezký nos. - To ty taky!
- Děkuju. - Není za co.
Čau.
Jsem rád, že jsi tu.
Tati, Morten mi řekl, jak to s mámou máte.
To jsem se ti snažil vysvětlit.
Já se omlouvám.
Jak dlouho už s mámou...?
Máme s mámou problémy už roky.
Tak jsme se nedávno rozhodli,
že to zkusíme jinak a uvidíme,
jestli naše manželství půjde zachránit.
Tak proto...
jsme zkusili ty...
nudistické lázně.
Bože.
Abychom to trochu okořenili nebo co.
Mrzí mě, co jsem ti řekla.
Nemyslela jsem to tak a přehnala jsem to.
- Byla jsem naštvaná. - No, bylo to...
Nechtěli jsme vás do toho s Mortenem vůbec zatahovat.
- Jsou to naše poslední společné Vánoce? - To nevím.
Doufám, že ne.
Chápu.
Kam se poděla ta světýlka?
No, máma...
nechce, abych je rozsvěcel.
Aby zase nevypadl proud.
Tak ještě že jsem šla nakupovat.
Jak to myslíš?
Co chystáš?
Je to Powerman 6500 DC3?
Jo.
Můžu?
Jasně, do toho.
Ty jo.
Teď teprve budou Vánoce.
Super, ne?
Tu máš.
Teď.
- Ti sobi jsou krásní, tati! - Co?
- Krásní sobi! - Veselé Vánoce!
Jo, veselé Vánoce!
Ty jo.
Večeře je hotová, posaďte se.
Máma toho zase uvařila hrozně moc.
Ještě že mám doprovod.
- Co? - Děláš si srandu, Johanno? Někdo přijde?
Uvidíme, kdo se třeba objeví.
Vzrušující.
Do pusinky ne, do pusy ne.
Johanno.
Přijde brzy?
Co myslíš?
Moji drazí,
veselé Vánoce a na zdraví!
- Veselé Vánoce - Na zdraví.
- Na zdraví!
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
Tak se posaďte, prosím.
Na tohle jsme se moc těšili.
Jsme moc šťastní.
Kdy přijde?
Jo, někdo dorazí.
Řekla bych, že velmi brzy.
Někdo, kdo je pro mě moc důležitý.
Někdo, kdo mi otevřel oči.
Nebo... mi rozšířil obzory.
To je úžasné.
To znělo dost vážně.
- Viď, Mortene? - Jo, naprosto.
To je fajn, že máš přítele.
Výborně.
- Bože můj! - Mami!
- Vážně se to děje. - Klid!
Ježíši Kriste. Sedni si, já tam dojdu.
Já otevřu.
Mějte prosím na paměti, že mi tahle osoba
přinesla v poslední době do života smysl.
Tak buďte co nejmilejší.
Prosím.
Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Moji milí,
tohle je Raul.
- Ahoj. - Ahoj!
Ahoj!
Raul dokáže lidi rozesmávat.
Je v nemocnici takovým rozsévačem radosti.
Takový Ježíš v klaunovském oblečku.
Ano, skutečně tak zachraňuje životy.
A já si ho moc oblíbila.
- To je úžasné. - Bezvadné.
Vítej.
Děkuji.
Ale.
Přidá se k nám ještě někdo, koho už znáte.
- Ale. - Ahoj, Jørgunn!
- Ahoj! - Veselé Vánoce.
Jørgunn s Raulem chodí.
Dali se dohromady nedávno.
Ano, před 104 minutami. Nebo je to už 105?
Asi tak.
- Bezva. - Jo.
Jak všichni víte, Jørgunn je má nejlepší kamarádka.
Člověk si občas zapomene vážit lidí, které vidí každý den.
Bereme je jako samozřejmost.
Nedokážeme vidět, jaké světlo nám vnáší do života.
Jørgunn je jednou z nich. Je...
nekonečný paprsek světla.
To nejsem. Jsem z Bergenu.
Jo.
A v neposlední řadě ještě jeden host.
Paní Nergaardová.
Paní Nergaardová je má kamarádka z Dánska.
V poslední době mě toho hodně naučila
o životě, vztazích a dalších věcech, o kterých jsem dřív
ani nepřemýšlela.
Co to má být?
Jsme na pohřbu nebo co?
Nevybavuju si, že bych kdy potkala tak smutnou skupinu lidí.
Tedy...
veselé Vánoce všem! Drazí přátelé.
- Veselé Vánoce. - Ano, veselé Vánoce.
- Posaďte se, prosím. - Já už sedím.
Bože, já se omlouvám!
Omlouvám se, promiňte.
Musíme donést další talíře.
- Jé! - Božínku.
To bude pro mamku.
A tenhle přijde...
S nikým jiným bych nebyla na Vánoce raději.
Ale, to přeháníš.
Jsme jen tři lidi, co nemají kde jinde být.
Ne, já tam dojdu.
Copak?
Trym se dozvěděl o mně a Thomasovi.
- Dneska? - Jo.
- Na Štědrý den? - Jo.
Jak?
Řekla jsem mu to.
Řekla jsi mu to?
Ne.
Tak máme ještě jednoho hosta.
- Tu taky všichni znáte. - Ano.
- Sedni si mezi mě a Tora. - Mockrát vám děkuju.
Díky.
Vezmu to rychle, řeknu to rovnou.
Podělala jsem to.
Podělala jsem to s Trymem. Všechno je v háji.
Chudinko naše.
Nejsi tu jediná, kdo něco pokazil.
Že, Tore?
- Stydne nám večeře. - Prosím tě...
Takhle z ní bude studený bufet.
Zlato, očekáváme ještě další hosty?
- Neřekla bych. - Myslím to vážně.
Ne, to bude všechno.
Dobře.
V tom případě dobrou chuť.
- Pusťte se do toho. - Jo!
Tak jo.
Ráda bych vám věnovala písničku, kterou miluju a zpívali jsme ji doma.
Můžu?
Ano.
Co
kdyby
- byla voda ve fjordu ve skutečnosti pivo? - Pivo!
- Co bych dala za to být žíznivý úhoř. - Úhoř!
Ležela bych u dna a chlastala pivo po hektolitrech!
- Co bych dala za to být žíznivý úhoř. - Úhoř!
Co kdyby se ukázalo,
- že jezero Bergen je plné černého piva? - Pivo.
- Co bych dala za to být žíznivá ryba. - Ryba!
Plavala bych kolem dokola, dokud bych neviděla hvězdičky!
Co bych dala za to být žíznivá ryba.
Hej, na zdraví!
No, vážení přátelé...,
chci vám říct, že mě to vyděsilo k smrti,
když jsem sem byla pozvaná na Štědrý večer.
Ale Johanně, téhle úžasné ženě, kterou jsem měla možnost poznat,
se povedlo mě přemluvit,
takže vám přečtu povídku, co jsme čítali u nás doma.
Napsal ji Hans Christian Andersen a jmenuje se Děvčátko se sirkami.
Ne ne, ta je má oblíbená!
Ale je hrozně smutná.
Tak jdeme na to.
„Byla ohromná zima.
Sněžilo...
a byla téměř tma.
Blížil se večer, poslední večer roku.
Nový rok.
V tom chladu a šeru
chodilo ulicemi chudé děvčátko,
bez čepice a bosky.
Když odcházelo z domova, mělo samozřejmě bačkůrky...“
Mami.
Ale.
Bože.
Copak to bude?
Jé.
Kdo to je?
Já nevím.
Zlato, říkala jsi, že už nikdo nepřijde.
Ne.
To tu budeme jen sedět a poslouchat ten zvonek?
- Neměla bys jít otevřít? - Jo.
Jo, jo...
Ahoj.